Den 3:e september 1973, kl 18:28:32-
- landade en spyfluga som kunde slå 14 670 vingslag i minuten-
-på Rue Saint-Vincent i Montmartre.
I samma stund, på en restaurang nära Moulin de la Galette-
- gled vinden magiskt in under en duk och fick glasen att dansa.
I samma stund, på 5:e våningen, 28, av. Trudaine i 9:e arrondissementet-
- suddade Eugène Colère ut, efter begravningen av vännen Maginau-
-hans namn i adressboken.
Fortfarande i samma stund drog en spermie med X-kromosom-
- som tillhörde Raphael Poulain, ifrån klungan och nådde ett ägg-
- som tillhörde fru Poulain, född Amandine Fouet.
Nio månader senare föddes Amelie Poulain.
AMELIE FRÅN MONTMARTRE
Amelies far, f.d. militärläkare, arbetar på kuranstalten Enghien-les-Bains.
HOPKNIPEN MUN = HÅRDHJÄRTAD
Raphael Poulain tycker inte om att pissa bredvid nån annan.
Att nån ser ner på hans sandaler med förakt.
Att komma upp ur vattnet och känna badbyxorna smita åt.
Raphael Poulain tycker om att dra av rejäla bitar av tapeterna.
Rada upp alla sina skor och omsorgsfullt putsa dem.
Tömma sin verktygslåda, noggrant rengöra den...
Och sen lägga allt i ordning.
Amelies mor, Amandine Fouet, lärare från Gueugnon har alltid varit nervös.
NERVRYCKNING = SVAGA NERVER
Amandine Poulain tycker inte om att ha rynkiga fingrar efter badet.
Att nån hon inte tycker om nuddar vid henne.
Att ha märken från lakanen på kinden på morgonen.
Amandine Poulain tycker om skridskoåkarnas dräkter på TV.
Att få golvet att glänsa med hjälp av skoskydden.
Att tömma sin handväska, noggrant rengöra den...
Och sen lägga allt i ordning.
Amelie är sex år och som alla flickor vill hon få en kram av pappa ibland-
- men deras enda kontakt är den månatliga läkarundersökningen.
När flickan känner denna intima kontakt, bultar hjärtat häftigare-
- och genast tror fadern att hon har hjärtfel.
Amelie går därför inte i skolan. Det är mamma som undervisar henne.
Hönorna ruvar... ofta i klostret.
- "Hönorna ruvar..." - Det är bra.
- "...oftaklost." - Nej!
Bristen på kontakt med andra barn, moderns nervositet och faderns kyla-
- får Amelie att ta sin tillflykt till en inbillningsvärld.
Där görs skivor på samma sätt som crƒepes.
Grannfrun, i koma sen månader, har bara valt att föra samman all sömn.
Sen kan jag vara vaken dygnet runt resten av livet.
Amelies enda vän heter Kaskelotten.
Dessvärre har stämningen i familjen gjort fisken självmordsbenägen.
Kaskelottens självmordsförsök ökar mammans stress och ett beslut tas.
Jag har fått nog!
Som tröst får Amelie en begagnad Kodak Instamatic-kamera.
Lilla flicka, se vad du gjorde!
En granne lurar i den naiva Amelie att hennes kamera orsakar olyckor.
Eftersom hon fotat hela eftermiddan är hon livrädd framemot kvällen.
Hon bryter ihop framför teven, skyldig till en enorm eldsvåda-
- två tågurspårningar och en flygkrasch.
När Amelie förstår att grannen drivit med henne, vill hon hämnas.
Vad fan...?
Passa dig!
Fan, också!
Så en dag sker en tragedi. Som alla år går de till kyrkan-
- för att be himlen skicka en lillebror. Gudomligt svar efter tre minuter...
Tyvärr faller inte en nyfödd utan en turist, Marguerite Bouchard-
-som bestämt sig för att ta sitt liv.
Amandine Poulain, född Fouet, dödas direkt.
Efter moderns död lever Amelie ensam med fadern.
Denne sluter sig ännu mer inom sig.
Han bygger ett minimausoleum där han bevarar sin frus aska.
Dagarna, månaderna, åren går.
Världen utanför verkar så död att Amelie hellre drömmer-
- i väntan på att uppnå åldern då hon kan ge sig av.
Fem år senare är Amelie servitris i Montmartre på "De två kvarnarna".
Det är den 29 augusti, om 48 timmar kommer Amelies öde att ändras.
Men det vet hon inte än.
Livet går sin gilla gång bland kolleger och stamgäster.
Det här är Suzanne, ägarinnan. Hon haltar lite men har aldrig spillt.
Som ung var hon ryttardansös. Hon tycker om besvikna idrottsmän.
Hon tycker inte om att se en man bli förödmjukad inför sitt barn.
Tobak säljer inbillningssjuka Georgette.
Är det inte migrän så är det ischias.
Hon tycker inte om att höra: "Ert kött och blod är välsignat."
Gina, Amelies kollega... Mormodern var helbrägdagörare.
Hon tyckar om att låta benen knaka.
Här ger hon hallonkir till Hipolito, en misslyckad författare.
Han tycker om att se tjurfäktare stångas av tjuren.
Killen som ser på dem är Joseph, som blivit avfärdad av Gina.
Han vill se om han fått en ersättare.
Det enda han gillar är att spräcka bubblorna på plastemballagen.
Och till slut flygvärdinnan Philomène. Amelie vaktar katten när hon flyger.
Philomène tycker om ljudet av vattenskålen mot klinkergolvet.
Katten tycker om att vara med vid sagostunderna för barnen.
Nej tack, jag arbetar aldrig på söndagarna.
På helgerna tar Amelie tåget för att hälsa på sin far.
- Nu när du är pensionär kan du ju... - Vadå?
Resa! Du har ju aldrig lämnat Enghien.
När vi var unga ville vi resa, din mor och jag, men vi kunde inte göra det.
- På grund av ditt hjärta. - Ja, jag vet.
Och nu...
Nu...
Amelie går ibland på bio på fredagskvällarna.
Jag tycker om att vända mig om och se på publikens ansikten.
Och jag tycker om att lägga märke till små detaljer som ingen annan ser.
Jag tycker inte om amerikansk film där bilförarna inte ser på vägen.
Amelie har ingen man i sitt liv.
Hon har försökt, men resultaten motsvarade inte förväntningarna.
Hon ägnar sig i stället åt mycket små njutningar.
Som att sticka ner handen i en säck med frön.
Knäcka skorpan på sin crème brƒulée med en kaffesked.
Och kasta smörgås på Saint-Martin-kanalen.
Det här är glasmannen. En medfödd sjukdom har gjort hans ben bräckliga.
Därför är hans möbler vadderade.
Ett handslag kan krossa hans fingrar, så sen 20 år undviker han att gå ut.
Amelie tar ännu sin tillflykt till ensamheten.
Hon roar sig med dumma frågor om världen hon betraktar uppifrån.
"Hur många par får orgasm just nu."
Femton.
På kvällen den 30 augusti 1997-
- sker händelsen som kommer att förändra hennes liv för alltid.
Prinsessan av Wales, Lady Di, omkom i kväll i en bilolycka i Paris.
Hon var med sin vän, miljardären Dodi Al-Fayed som även han omkom.
Chauffören omkom också, och Lady Dis livvakt är allvarligt skadad.
Lady Di och Dodi Al-Fayed hade anlänt till Paris i går...
Bara upptäckaren av Tutanchamons grav hade förstått Amelies känslor-
- när hon hittade skatten som en liten pojke hade gömt 40 år tidigare.
Den 31 augusti, kl. 04:00, fick Amelie plötsligt en ljus idé.
Var han än var, skulle hon hitta lådans ägare och ge honom skatten.
Blev han rörd över det, tänkte hon jämt hjälpa andra.
Om inte, så fick det vara.
Flickan från femte våningen! Inte ofta man ser dig...
Vet ni nåt om en pojke som bodde i min lägenhet på 50-talet?
- En grabb? Kom och ta lite portvin. - Nej tack.
Jo, kom in och stäng dörren. En grabb... jag har träffat så många.
Först är de så gulliga, men sen upptäcker de snöbollar, kastanjer...
- Vilket år kom ni hit? - 1964.
- Folk har väl glatt berättat för dig? - Nej.
Det förvånar mig. Sätt dig.
Min man arbetade för "Nyckelpigan Försäkringar".
Alla vet att han låg med sekreteraren.
De tog in på alla hotell i kvarteret, och inte de billigaste...
Den slampan särade på benen men det skulle vara i satäng.
Så min man började stjäla i kassan, först lite, men sen ett jättebelopp.
Och det bar iväg till pampas!
Drick!
20 januari 1970 ringde någon på min dörr.
"Er man har omkommit i en bilolycka i Sydamerika."
Mitt liv stannade upp och Svarta lejonet dog av sorg.
Den stackarn!
Se hur kärleksfullt han än idag ser på sin husse.
En dag ska jag läsa hans brev för dig. Sitt kvar. Du har väl fem minuter.
De här skrev han från kasernen.
"Älskade Mado..." Det är jag, jag heter Madeleine.
"Jag varken sover eller äter."
"Jag är övertygad om att ha lämnat det enda jag har att leva för i Paris."
"Först om två veckor får jag träffa henne igen"-
- "när min lilla vessla kommer till stationen i sin blåa hängselkjol."
Inom parentes... "(Den du tycker är för genomskinlig.) Puss och kram."
- Har nån skrivit såna brev till dig? - Nej, jag är ingens lilla vessla.
Jag heter Madeleine Walace. Tänk på ordspråket "gråta som en Madeleine".
Det är ju så man säger.
Och Walace - det är en fontän... Allt talade för många tårar!
Apropå din fråga... hör med Collignon. Han har alltid bott i huset.
Hej, Amelie! Ett fikon och tre hasselnötter som vanligt?
Vet ni vad de hette som bodde i min lägenhet på 50-talet?
Rena kuggfrågan! 1950 var jag två år, den där idiotens mentala ålder.
Idioten är Lucien. Han är inget geni men Amelie tycker om honom.
Hans sätt att ta endiver som värde- fulla saker att hantera försiktigt.
Det är så han visar förkärlek för gott arbete.
Se på honom! Som om han plockade upp en fågelunge som fallit ur boet...
Tur att ni inte bad om korinter! Då hade ni fått komma igen på måndag!
Sätt nu lite fart! Damen har inte hela dan på sig.
Hör med min mamma. Hon har rena elefantminnet.
Elefant-mamma...
Tack.
Bredoteau.
- Förlåt? - Namnet du söker.
Men säger jag det räknas det inte, för jag är senil.
Hör inte på honom, han är senil. Se vad han gör med lagerträdsbladen.
Han klippte en gång biljetter i metron.
Nu går han upp varje natt för att klippa hål i mina lagerträdsblad.
Jag hade föredragit syrener, men... Alla behöver sätt att koppla av på.
- Jag kastar smörgås. - Jaså?
Jag hittar det, jag har sån ordning. Jag skriver upp allt.
Som vadå?
Tänka sig att din son snart är femtio och jag sköter bokföringen än!
Vid 15 tog du på tandkrämen på hans borste, så det är inte så konstigt.
Camus, andra våningen till höger. Brossard bodde i B-uppgången.
Här står det. Bredoteau, fem trappor till höger. De var från norra Frankrike.
Bredoteau... Det är allt jag har att säga.
Hur skulle jag kunna leva utan dig?
Aldrig få uppleva lyckan med dig?
När jag är i din famn
är mitt hjärta i hamn
Hur skulle jag kunna leva
utan dig?
Han som letar under fotoautomaten heter Nino Quincampoix.
När Amelie saknade lekkamrater hade Nino gärna avstått...
Nio km från varann drömde den ena om en syster, den andra om en bror-
-som de jämt skulle kunna leka med.
Hej, pappa.
- Du har fått en ny vän, ser jag. - Jag har haft honom länge.
Men eftersom din mor inte tålde honom, stod han i verktygsboden.
Så där, ja. Försoningens stund.
Sisådär. Inte så tokigt, va?
Pappa, om du hittade nåt som du hållit mycket av i din barndom-
- hur skulle du då känna dig? Lycklig, ledsen, nostalgisk?
Dvärgen är inte från min barndom. Jag fick den av vännerna i armén.
Nej, jag tänkte på sånt man gömmer som om det var väldigt värdefullt.
Jag måste fernissa om den innan hösten kommer.
Jag lagar till lite te. Vill du ha?
Andas in, och så sitt alldeles stilla...
Känns det bättre nu?
Stäng dörren! Det drar.
- Lugn, det är ju inte Sibirien! - Inte du som är allergisk mot avgaser!
- Jag hostade nästan upp lungsäcken. - Hosta upp sin lungsäck?!
- Vad bjuds det för gott idag? - Gratäng på endiver!
Ni faller på knä...
- Så de är bra? - Beror på var du faller.
- Blir det på toa... - var de inte bra!
12:15, gurglande orgasmiskt skratt för att attrahera en karl.
Fortsätter han jävlas, så...
Varför insisterar han? - Det finns massor av andra barer!
Adjö. - Madame Suzanne...
Ja?
- I gratängen finns väl béchamelsås? - Ja, än sen?
Jag kan inte smälta det. Jag blir så... Det är som med er och hästkött.
Det handlar inte om matsmältning, utan om minnen...
- Jag tar hellre människokött. - Det menar ni väl ändå inte?
Madame Suzanne, får jag gå lite tidigare i eftermiddag?
Vad heter han?
Dominique Bredoteau.
Hej.
- Är du Dominique Bredoteau? - Ja, det är jag. Vad gällde det?
Det gällde...
- petitionslistan. - Petitionslistan?
Petitionslistan för att...
- helgonförklara Lady Di. - Jaha. Nej tack.
Mitt herrskap, jag beklagar att jag stör...
- Ja? - Hej, jag söker Dominique Bredoteau.
- Det gäller folkräkningen inom EU. - Kom upp. Tredje våningen.
Hej, lilla kissen.
Earl Grey? Bergamott? Jasmin?
Nåt vill du väl ha?
Jag måste arbeta.
PORTVAKT
Ja, jag kommer.
Goddag, vet ni var jag kan få tag i Dominique Bredoteau?
Stackars liten, du missade honom precis.
Han kommer ner nu.
Bretodeau.
Inte Bredoteau.
Du behöver lite varm rödvinstoddy.
Stig på!
Jag har bott här i fem år men har aldrig förr stött ihop med er.
Jag går aldrig ut i trappuppgången. Jag vill inte träffa vem som helst.
Det är bara en massa kräk.
Stig på, den här vägen...
De kallar mig glasmannen, men mitt namn är Raymond Dufayel.
- Amelie Poulain, servitris på... - "De två kvarnarna." Jag vet.
Och nu kommer du hem tomhänt efter jakten på Bretodeau.
För det är inte "do" utan "to".
- Som i "Toto". - Tack.
- Jag tycker mycket om tavlan. - Det är "Roddarnas frukost".
Av Renoir.
Jag gör en om året sen 20 år tillbaka.
Allra svårast är blickarna. Ibland känns det som om-
- de med flit ändrar humör, så fort jag ser bort.
- De ser ut att vara nöjda med livet. - Det kan de vara!
I år har de ätit hare med murklor.
Och våfflor med sylt åt barnen.
Var har jag gjort av papperet?
Jag ser att du tittar på kameran vid fönstret - present av min svägerska...
URMAKARE
Jag ställde den där, så slipper jag dra upp klockorna.
Efter alla år är den enda personen jag inte lyckas fånga-
-flickan med vattenglaset.
Hon är i centrum men ändå utanför.
Hon kanske bara är annorlunda.
På vilket sätt?
Jag vet inte.
När hon var liten lekte hon nog inte så ofta med andra barn.
Kanske till och med aldrig.
Här...
Dominique Bretodeau, 27, Rue Mouffetard.
Till dig...
Som alla tisdagsmorgnar ska Dominique Bretodeau köpa kyckling.
Han brukar steka den i ugnen och äta brynt potatis till.
Sedan han skurit bort lår, bröst och vingar-
- gillar han att plocka från skrovet, allra först det läckra ryggstycket...
Men nej, idag kommer han inte att köpa nån kyckling.
Han går inte längre än till den här telefonkiosken.
På en sekund kom allt tillbaks till Bretodeau:
Bahamontes seger i Tour de France 1959.
Moster Josettes underklänningar.
Och framför allt den här tragiska dagen.
Dagen då han vann alla glaskulorna på rasten.
Bretodeau!
Nypan, Bretodeau. Vet han hur den känns?
En konjak, tack.
Otroligt, det som just hände mig! Det måste ha varit min skyddsängel.
Telefonkiosken liksom kallade på mig. Den ringde och ringde.
Samma här! Mikrovågsugnen kallar på mig.
Kan jag få en konjak till?
Livet är bra underligt.
När man är liten går tiden så långsamt, sen är man plötsligt femtio.
Allt man har kvar från barndomen får plats i en liten rostig låda.
Har du några barn än?
Jag har en dotter i din ålder.
Vi har inte talat med varann på åratal.
Hon har visst fått barn, en son. Han heter Lucas.
Nog på tiden att jag besöker dem, innan jag själv hamnar i en låda.
Eller hur?
Amelie får plötsligt en känsla av att vara i total harmoni.
Allt är perfekt, softat ljus, svag doft i luften, lugnt sorl från stan...
Hon andas in djupt och livet tycks vara så enkelt-
- och en iver att hjälpa människosläktet sveper över henne.
Låt mig hjälpa er. Vi går ner och så över...
Vi möter trumslagarens änka. Hon bär hans uniformsjacka sen han dog.
Hästhuvudet på slaktarens skylt har förlorat ett öra.
Blomsterhandlaren som skrattar! En spjuveraktig karl...
Pierrot-klubbor i konditorifönstret.
Känner ni doften? Här bjuds kunderna på melon.
Och här görs det mandelglass!
Vi går förbi charkuterihandeln. Skinka för 79 franc, kotlettrad för 45.
Och nu är vi hos osthandlarn. 12,90 för Picadon, 23,50 för Cabécou.
Framför slaktarn ser baby på hund som ser på grillade kycklingar.
Nu är vi vid tidningskiosken vid metron, och här lämnar jag er. Hej då.
"Hon har aldrig kunnat umgås med andra."
"När hon var liten var hon jämt ensam."
En tindrande julikväll-
- då sommargästerna sorglöst roar sig på stränderna i nyfunnen sol-
- och Paris' flanörer ser stjärnfallet från det traditionella fyrverkeriet-
- dukar Amelie Poulain, de utslagnas gudmor eller de oälskades Madonna-
-under av utmattning.
Nedanför fönstren i ett sörjande Paris-
- skyndar miljontals anonyma i kortegen-
- och vittnar om väldig smärta över att hädanefter känna sig föräldralösa.
Vilket underligt öde för denna unga kvinna som gav sitt yttersta-
- men ändå var så känslig för livets små nöjens diskreta charm.
Liksom Don Quijote hade hon bestämt sig för-
- att kämpa mot den obevekliga kvarnen och livets misär.
VINTER I SCHWEIZ
Ett på förhand förlorat slag som förtärde hennes liv i förtid.
Vid 23 års ålder lät Amelie Poulain sitt korta liv tyna bort-
- i den allmänna livsledans strömvirvlar.
Det var då hon greps av svår sorg över att ha låtit fadern dö-
- utan att ha försökt ge denna kvävda man-
- det lufttillskott som hon hade lyckats ge så många andra.
AVGÅENDE TÅG
Monsieur!
Vänta!
Vänta! Vänta!
Flera sidor med misslyckade ID-foton som folk rivit sönder, kastat-
- och som en underlig kurre rekonstruerat och katalogiserat.
Vilket familjealbum!
- Ett paket Gauloises Blondes. - Strax, det är så mycket rök här.
Kan du säga var de står? Jag ser inget.
Lite mer åt vänster.
- Var har jag växeln? - Strunt i den.
Ja?
- Pastis. - Pastis till den unge mannen.
En kir, en pastis och två mintvatten.
Var det föräktenskapligt eller "eftersamlags" kuttrande?
Är din idioti medfödd?
- Föräktenskapligt. - Bara lugn, ni hittar den rätte en dag.
Alla kvinnor vill somna på en mans axlar. Alla!
Visst, men en man snarkar efter några glas, och jag har musiköra.
Jag har opererat näshålan.
Ni har åtminstone känsla för romantik.
Det märks att ni aldrig mött den stora kärleken.
Om jag inte gjort det, hade jag inte fått högerbenet kortat.
Jag trodde ni fallit av en häst på cirkusen.
Ja, det gjorde jag. Jag var kär i en trapetskonstnär.
Jag borde ha varit på min vakt. De släpper en alltid i sista minuten.
Han släppte mig just när jag skulle in.
Jag föll pladask och det gjorde hästen också - tyvärr hamnade jag underst...
Pastisen!
- Kärlek vid första ögonkastet finns. - Det vet väl jag!
Efter mina 30 år här är jag expert och kan ge er receptet. Jadå!
Ta två stamgäster, inbilla dem att de känner dragning till varann, låt sjuda.
Det funkar jämt.
Ursäkta mig...
- Inte jag... - Jag går.
Har du inte sårat folk tillräckligt?
- Gina kan försvara sig själv. - Jag tänkte inte på henne. Georgette!
Öppna ögonen! Hon hoppas få dig intresserad, men du ser bara på Gina.
Den stackarn!
När man ser vad hon gör för att få dig att uppmärksamma henne...
Du måste verkligen vara blind.
Jag går nu, jag har en träff. Hej då.
Jag vet inte hur den nya är, knappast värre än knäppgöken med bandspelarn.
Joseph är inte så knäpp. Han lider, det är allt.
Det tog ju slut för två månader sen. Kommer han så gillar han väl att lida.
- Säg inte att du inte har märkt nåt. - Märkt vadå?
- Han sitter ju alltid här, eller hur? - Ja.
Sätt dig.
Sätt dig, Georgette!
- Vad ser du? - Min tobakshörna.
- Saknas det inget? - Nej.
Ansträng dig lite.
Nej, jag vet inte, jag.
Du får fundera! God natt, Georgette.
Ett brev kommer fram efter 30 år.
Postväskan upptäcktes vid en glaciär på Mont Blanc.
Väskan ingick i lasten på ett plan som störtade i slutet av 60-talet.
Tråkigt! När en prinsessa för en gångs skull var ung och vacker.
- Så ful gamling vore mindre allvarligt? - Ja, se på moder Teresa.
Springer han fortfarande efter Gina?
- Nu intresserar han sig för en annan. - Är det nån jag känner?
- Ja. Lustigt det här med glaciären... - Är det nån på "De två kvarnarna"?
- Det är väl inte du? - Nej.
Inte Madame Suzanne...
- Nej... - Jo!
- Där är han igen. - Ja, det är konstigt.
- Och här. - "Han igen. Gare de Lyon."
Här med. "5 mars, Austerlitz."
Alltid samma ansiktsuttryck, lika likgiltigt...
Tolv gånger allt som allt. Jag har räknat...
Det är bra underligt. Varför ta foton över hela stan och sen kasta dem?
- Dessutom är de ju bra. - Det verkar vara en ritual.
Han kanske är så rädd för att åldras-
- att det är det enda som gör honom lugn.
- Han är död. - Död?!
En död som är rädd att bli bortglömd använder automaterna för att visa sig.
Som om han faxade sin bild från livet efter döden.
En död man som skulle vara rädd för att bli bortglömd.
De här har lyckats undvika det.
De är döda sen länge, men de glöms aldrig bort.
Apropå flickan med vattenglaset...
Hon kan verka frånvarande för att hon tänker på nån.
I tavlan?
Nej, snarare en pojke som hon har träffat nån annanstans.
- Nån som hon känner är som hon. - Du menar att hon hellre fantiserar...
om att umgås med nån som är frånvarande...
än att knyta band med dem som är närvarande?
Ja, kanske hon till och med försöker reda upp andra människors röriga liv.
Hon själv, då? Hennes eget röriga liv?
Vem ska ta hand om det?
Det är bättre att hjälpa andra människor än en trädgårdsdvärg.
Tänk er! Chauffören hade 2,8 gram alkohol i blodet. Avskyvärt!
Men jag är alltså inte ensam om att ha idiot anställd.
- Monsieur Collignon, era nycklar... - Vänta lite, ha inte så bråttom!
Följ Luciens exempel. Ingen radar tar honom när han jobbar.
Skäms på er, monsieur Collignon! Det är inte hans fel.
Ni har så rätt! Att han inte sover på nätterna är Lady Dis fel!
Gissa vad jag hittade i bilen i morse. Postorderkatalogen för underkläder.
På modellernas ansikten hade han satt prinsessans!
Nå, ska det vara sparris eller nåt ur kvarterets arkiv?
Inget.
NYCKLAR MEDAN NI VÄNTAR
Tack.
- Migränen verkar bättre. - Ja, men ischiasnerven stör sömnen.
Det var länge sen du såg så pigg ut.
Jaså?
"En kvinna utan kärlek är som en blomma utan sol, den vissnar."
Vilket underligt väder! Sa jag nåt dumt?
- Nej, men alla kommenterar vädret. - Man talar ju inte om tiden som går.
- Man vill undvika att snacka skit. - Jag skriver skit som ingen vill ge ut.
- Har ingen...? - 30 gånger "nej".
- Och din kusin, litteraturkritikern...? - Honom kan vi glömma.
Litteraturkritiker är som blodiglar som suger ur en allt blod!
Er bok... är det en kärlekshistoria?
Nej, en kille skriver dagbok men han skriver inte om det som händer.
Utan om katastrofer som skulle kunna hända, så han blir deppig och inaktiv.
Kort sagt: en berättelse om en kille som inte gör nåt.
- Jag tillägnar er sista manuskriptet. - Så ni river notorna han är skyldig er.
Hans mästerverk mot mina "bakverk". Det kallar jag sponsring.
Det var en jäkla tid det tog! Har du sett vad klockan är?
Han måste ha blivit till när det bara var piss kvar...
FOTKRÄM
TANDKRÄM
"Utan dig skulle dagens sinnesrörelser bara vara flagor från förr."
Förlåt.
Utan dig skulle dagens sinnesrörelser bara vara flagor från förr.
Biljetten, tack.
Och...
ditt arbete, då?
Det har du redan frågat mig om, pappa.
Och du mår bra?
Ja, riktigt bra.
Jag känner en förändring inom mig och...
Två hjärtattacker och så abort för jag tog crack under graviditeten.
- I övrigt är allt bara bra. - Vad skönt.
- Är nåt på tok? - Nej då. Det är inget.
Trädgårdsdvärgen var borta. Har han återvänt till redskapsboden?
Moskva. Där har du honom.
- Utan nån som helst förklaring. - Han kanske bara ville ut och resa.
Jag förstår inte.
BORTTAPPAD VÄSKA MED FOTON
En normal flicka hade tagit risken att ringa direkt-
- stämma möte, lämna igen albumet och se om drömmarna kunde fortgå.
Det kallas att möta verkligheten. Men det är det sista Amelie vill.
Det är väl inte så att hon håller på att bli kär?
- 20, 30... och 50. - Tack, Lucien.
Vad får det vara?
- Ett halvt kilo purjolök. - Två kronärtskockor.
Är chefen inte här?
- Han sover bland blomkålshuvudena. - Va?
- Han sover bland blomkålshuvudena. - Jaha.
Önskar ni mig... vad önskas?
En skraplott, tack.
Varsågod.
Det är första gången, Jag vet inte hur man gör.
Då tar jag också en, så kan vi skrapa tillsammans.
Man skrapar här... åt sidan.
- Inget. Och ni? - Inget här heller.
- Otur i spel... - Ja, det är så man säger.
- Jag måste tillbaks. - Ja, jobba på.
- "Videopalatset, porrkungen." - Goddag, det gällde annonsen.
- Är du myndig? - Ja.
- Är du rakad? - Förlåt?
Jag undrar om du är rakad för behårad murra avskräcker kunden.
- Hur står det till, madame Walace? - När livet inte har mer att ge, så...
- Säg inte så, livet är härligt. - Fortsätt du att drömma.
- God middag, monsieur Dufayel. - God middag, Lucien.
Här är varorna ni hade beställt.
Knappast! Jag avskyr kronärtskockor.
Ni borde inte avsky dem. Låt mig visa er....
Ta den...
KAVIAR
Jag föredrar det.
GÅSLEVER
- Du är den bäste av trollkarlar. - Gåvor från monsieur Collignon.
Från...
- monsieur Collignon?! Lucien! - Jag tänkte mig inte för.
Du måste träna, Lucien. Vi tränar. Säg efter mig.
Collignon, ett annat spån.
"Collignon, ett annat spån."
Bra. Din tur! Få höra! Collignon...
- Collignon står där som ett fån. - Du ser att du kan när du vill.
- Collignon faller med ett dån. - Det är jättebra!
Collignon står där som ett fån. Collignon faller med ett dån.
Okej, det räcker för idag.
Det räcker, Lucien!
Det är jättebra.
Jag hittade det här under er dörrmatta.
Inget nu heller.
Inte för mig heller.
Ursäkta mig...
Du har nåt där.
Vad vacker du är när du rodnar.
- Du ser ut som en ängsblomma. - Det är mina matsmältningsbesvär.
God morgon, allesammans. Vilket fint väder vi har idag!
Ett paket Camel med filter.
Bravo! Heja, Frankrike!
Det gav högsta poäng! Fullträff!
Det var Amelie som...
När de kom upp på Mont Blanc...
På grund av kylan, frös silikonet i hennes ansikte.
Och sen var det bara som en uppsvälld massa.
Lite rödvinstoddy med kakor.
Tack.
Jag var nog lite hård häromdan mot flickan med vattenglaset.
Berätta! Pojken hon mötte häromdan... Har hon träffat honom igen?
Nej.
De har inte samma intressen.
Tur... det är som med Tour de France. Man väntar, sen cyklar de fort förbi.
Så när stunden är inne, måste man haka på utan att tveka.
JÄTTEBYST
- Kan jag hjälpa till? - Ursäkta mig...
- Jag hittade detta album på gatan. - Åh, Nino blir jätteglad!
Han såg så ledsen ut häromdan, att jag nästan gick och tände ett ljus.
- Är Nino här nu? - Onsdagar jobbar han på nöjesfältet.
Jaha. Har han samlat på foton länge?
Sen han började här för ett år sen. Jag fixade in honom.
Förut var det fotavtryck i cement.
Han var nattvakt, på dagarna plåtade han ställen där folk gått i våt cement.
Det är en underlig typ. När vi möttes var han jultomte på ett varuhus.
Andra grejer han gjorde var att spela in folks lustiga skratt.
Jaha... Hans flickvän har det nog inte alltid så lätt.
Han har aldrig lyckats behålla nån. Det är hårda tider för drömmare.
Nå, Eva, när kommer kaffet?
- Jag måste gå nu. Tack för albumet. - Nej, jag tar en sväng till nöjesfältet.
Gör det. Han är vid Spöktåget. Fråga efter Nino Quincampoix. Som gatan!
SPÖKTÅGET
- Goddag, är Nino här? - Nino kommer ut först klockan sju.
- Kan man inte träffa honom tidigare? - Jovisst. Det kostar 20 franc.
Hej då, vi ses nästa onsdag.
"I morgon 17:00 bredvid Montmartre- karusellen. Ta med fem franc."
Du vill väl veta mer?
- Känner ni henne? - Självklart!
- Hon la oss i blusfickan. - Mot sitt bröst...
- Är hon söt? - Ja, inte alls så tokig.
- Vacker. - Nej, snarare söt.
- Nej, vacker! - Söt!
- Vad vill hon mig? - Hon hoppas på belöning för albumet.
Eller så samlar hon också på foton.
Hon har redan oss och vill byta oss mot en enögd man med glasögon.
Nej, dummer! Hon är kär.
- Jag känner henne ju inte ens. - Jo, visst gör du det.
- Sen när då? - Sen alltid, i dina drömmar.
Ja. - Herrn med plastpåsen, samtalet är till er.
- Till mig? - Ja.
Tack.
Följ de blå pilarna, monsieur Quincampoix.
När fingret pekar mot himlen ser idioten på fingret.
Jag vet vem främlingen i fotoautomaterna är.
Det är ett spöke, ingen kan se honom.
Han syns bara när filmen är framkallad.
När flickor fotar sig, lutar han sig mot deras öron och säger...
Samtidigt smeker han dem i nacken.
Och då är han avslöjad.
- Vem är du? - Sidan 51.
Vill du... träffa... mig?
Hör här:"Medan föräldrarna sov körde en sexårig pojke iväg i sin trampbil."
"Han hittades vid M†unster i Tyskland."
"Pojken sa att han bara ville se stjärnorna."
Visst är väl livet underbart!
Kärlek vid första ögonkastet - enda krämpan hon ännu inte fått...
- Alla kan råka ut för den. - Jag får pusta lite.
Kärleken får en att se frisk ut.
Hur ser hon ut? Är hon lång, liten, blond, mörkhårig?
Tja... av medellängd.
Varken dvärg eller giraff, normal.
Hon är söt på sitt sätt.
Men om hon är blond eller mörkhårig...
Det är svårt att säga, i alla fall inte rödhårig.
- Fast... - Glöm det.
Jag minns att hon försökte luska ut om du hade nån flickvän.
Och...?
Jag sa att du inte var intresserad. Bra, va?
- Det sa du väl inte? - Än sen? Du känner henne ju inte.
- Det är just det som är mysteriet. - Hoppas inte på mysterium...
- Ett halv kilo nektariner, tack. - De här är allra finast.
Herrn är ju estet, men på sistone lämnar han tonvis med osålda varor-
- så jag trodde han tillredde en gris. Icke! Herrn tar teckningslektioner.
På dan säljer han purjolök. På kvällen målar han kålrötter.
Han är som en värdelös grönsak!
En bra sufflör bakom varje källar- glugg, redo att viska en rapp replik.
Och de blyga får äntligen sista ordet!
Ni riskerar inte att bli en grönsak för även en kronärtskocka har ett hjärta.
Kära Mado, jag saknar dig allt mer för varje dag.
Jag lever i exil i en kakifärgad värld. Jag varken sover eller äter.
Det var mitt livs misstag att åka hit och fjärma mig från dig i fem veckor.
Jag tänker hela tiden på dig. Din Adrien.
Jag sa nej till sista lönen, som kompensation för att jag sa upp mig.
Jag drömmer om bättre tider.
En orangefärgad dag... Minns du, älskade Madeleine?
Din Adrien, som aldrig älskat dig mer än nu.
Goda nyheter, älskade Mado.
Snart har jag råd att köpa bil och då kan jag sova hemma.
I väntan på det hoppas jag vi ses på fredag, så vi kan gå ut tillsammans.
MAMMA
Psykjouren. Kan jag hjälpa till?
VAR OCH NÄR?
En timme senare, på 11, Bd Saint-Martin-
- går Amelie in i en butik med skämtartiklar.
Samtidigt lämnar en man sin bostad på 108, Rue Lecourbe.
26 minuter senare är Amelie vid fotoautomaten på Gare de l'Est.
I samma stund parkerar "de röda skorna" utanför sidoentrén.
Klockan är exakt 11:40.
I just det ögonblicket är det bara Amelie som har nyckeln till gåtan-
-med främlingen i fotoautomaterna.
- God morgon, hur står det till idag? - Alltid skönt när det inte regnar...
- Det här är till er. - Till mig?
Madame, med anledning av den återfunna postväskan-
- som försvann i flygkraschen den 12 oktober 1969 i Mont Blanc-massivet-
- har vi glädjen att vidarebefordra bifogade brev som var ställt till er.
Vi ber om ursäkt för den ovanligt långa förseningen.
Jacques Grosjean, Postens kundkontakt.
Älskade Mado, jag lever i exil och jag varken sover eller äter.
Jag tänker hela tiden på dig. Jag har begått mitt livs misstag.
Jag har gett upp tanken på kvinnans pengar.
Om allt går som jag hoppas, har jag snart råd med ett hus-
- och jag känner att bättre tider stundar.
Du förlåter mig och kommer tillbaks till mig en dag, en orangefärgad dag.
Din Adrien, som aldrig älskat dig mer än nu.
God kväll, monsieur Dufayel. Det här är till er.
Monsieur Dufayel, vet ni vad som hände portvakten i morse?
- Hon fick ett brev. - Från sin man, 40 år försenat...
Det är rätt mycket, det.
Jag är inte så förtjust i stilleben.
Jobba då med underlagret så länge. Lagren ovanpå är alltid fetare.
Monsieur Dufayel. I tidningen stod det att en ny stjärna var på väg.
Intresserar du dig för stjärnor nu?
Jag såg ett TV-program hemma hos mamma. Det är därför.
Men jag vet inte om det är sant.
Det är amerikanerna. De tar askan från alla rika som kremeras.
Urnorna placeras i en satellit som sen skjuts ut i rymden.
Och satelliten kommer att glänsa för alltid.
Och med Lady Di... Tror ni att de gör samma sak med henne?
Lady Di! Jag är trött på att höra det! Jag kan inte koncentrera mig.
Lady Di...
Renoir!
Ser du på mig, så ser du en karl som föddes med en jäkla otur.
Jag föddes fredagen den 13:e, en illavarslande dag.
God morgon.
Kambodja.
Jag förstår inte. Jag förstår inte!
- Du har varit fantastisk. - Gav det nåt?
- Det är på väg. - Säg bara till... Skadan är ändå skedd.
- Vad menar du? - Alla kallar mig Snövit nu.
VAR OCH NÄR?
Kafét "De två kvarnarna". Jag är ofta där från 16:00.
Eva!
Kan du hoppa in för mig i kassan klockan fyra?
Du är hopplös!
Stäng dörren!
- Vad är han så sur för? - Han tycker att jag ler för mycket.
- Så du ska rynka pannan? - Mot andra män, ja...
Nino är försenad. För Amelie finns det bara två förklaringar.
Antingen hittade han inte fotot.
Eller så hann han inte sätta ihop det, för han blev bankrånares gisslan.
Jagade lyckades de komma undan, men han orsakade en olycka.
När han återfick medvetandet, kom han inte ihåg nåt.
Fängelsekund gav honom lift.
Mannen trodde han var på rymmen och skeppade iväg honom till Istanbul.
Där träffade han afganska äventyrare på stöldraid av ryska stridsspetsar.
Men deras lastbil körde på en mina på gränsen till Tadzjikistan.
Som ende överlevande togs han emot av bergsbor och blev en Mujaheddin.
Amelie tänker inte oroa sig för nån-
- som resten av livet bara ska äta borsjtj, klädd i löjlig hatt.
- Vad får det vara? - En kopp kaffe, tack.
En kaffe!
Varsågod, ert kaffe.
Tack.
DAGENS MENY
Nu har han förstått. Han kommer att lägga ner skeden.
Sen kommer han att med fingret ta sockret på bordet...
Sen kommer han att vända sig om och prata med mig.
Ursäkta mig.
Är det du?
Jo, det är det.
Nej.
Jag plockar undan.
- Lite mer kaffe? - Nej tack.
Då är det alltså den andre, han som höjer handen...
Ja.
Är hon kär i honom?
Ja.
Jag tror det är dags för henne att våga ta en risk.
Det är precis vad hon tänker göra. Hon funderar på en krigslist som...
Hon är så förtjust i såna! I krigslister...
Ja.
Egentligen är hon ganska feg.
Jag tror det är därför jag har svårt för att fånga hennes blick.
Dufayels försök till inblandning är oacceptabel.
Om Amelie väljer att leva i en dröm-
- och förbli en inåtvänd ung kvinna, så är det hennes fulla rätt.
Att misslyckas med sitt liv är allas rätt.
Vad gör ni?
Säg mig, Lucien...
För att lämna dina varor... Har du nycklar till alla lägenheter?
Jag ringer för att meddela att en av era fotoautomater är trasig.
Nej, det verkar vara nåt som sitter fast.
Gare de l'Est, i väntsalen.
- Köper ni en kassett får ni en gratis. - Nej, tack.
Sam!
Samantha!
"Kan du hoppa in för mig i eftermiddag?"
Vänta lite.
"Vi ses vid fotoautomaten i väntsalen på Gare de l'Est, tisdag kl. 17:00."
Jag är strax klar.
Främlingen var varken spöke eller nån som var rädd för att åldras.
Det var bara reparatören, en tekniker som gjorde sitt jobb.
Ursäkta mig.
Han håller hela tiden koll på mig. Jag blir tokig.
16:05: Offentlig demonstration av feminin konspiration.
Jösses, vad du är spänd!
Var tapper! Det är inte lätt.
- Var det du som la detta i min ficka? - Ja, men det är inte mig du söker.
- Jag vet. Var är hon? - Hon är hemma hos pappan.
Lite pinsamt! Jag skulle vilja berätta en sak. Jag slutar sex.
Kan du komma igen? Då ses vi sen.
16:08, förprogrammerad träff.
En ljushårig kille i kamelhårsulster.
- Mycket disträ han också. - Varför "han också"?
Därför att han kom igen tre gånger på eftermiddan.
- 13:12. - Kamelhårsulstern.
- 14:50. - Kamelhårsulstern.
- 16:17. - Sluta nu!
Mina röda fläckar kommer tillbaks! - Titta, de kommer tillbaks!
- Han gör mig tokig! - Sluta med det där nu!
Hade hon gott samvete skulle hon inte bete sig så där.
Jag har fått nog. Jag går hem. Psykopater är urjobbiga!
Georgette...
Sluta kväva dem! En kvinna måste få andas.
- Först andas, därefter luftombyte... - Det är sunt med luftombyte.
Du, din misslyckade författare...
Misslyckad författare, misslyckat öde. Jag älskar det ordet! "Misslyckad."
- Att misslyckas hör till livets gång. - Pratkvarnen går igång!
Alla misslyckanden lär oss att livet bara är ett utkast...
En lång repetition av en föreställning som aldrig kommer att ges.
- Säkert inte ens hans egna ord! - Jag har faktiskt egna idéer.
Men jag lyckas alltid bli bestulen på dem. - Som du med dina kvinnor...
- Vad menar du med det? - Att du borde ta det som det är.
Tala för dig själv.
- Vad håller ni på med? - Inget.
- Vad händer här? - Georgette ville få frisk luft.
- Joseph blev arg. - "Få frisk luft..."
Som Gina! Vet ni vad hon gör just nu? Hon är med killen med plastpåsen.
Jag såg nog hur det gick till. Först den lilla lappen i kavajfickan. 16:08.
Så kom han igen idag och det bar iväg. "Få frisk luft!"
Jag oroar mig för Amelies skull, för du är trevlig.
Mina "trevliga" brukar vara rubbade.
- Så jag vill veta mer om dig. - Ställ frågor, då.
"En svala gör ingen...?"
En svala... "sommar."
- Och kläderna? - "Mannen."
- "...en värdig..." - "...motståndare."
- "Många bäckar små..." - "...gör en stor å."
- "På rullande sten..." - "...växer ingen mossa."
- "...börjar med knappnål..." - "...slutar med silverskål."
- "Ett längtande hjärta..." - "...känner bara smärta."
- Inte så tokigt. - Kan du fler?
I min familj säger vi att den som kan ordspråken inte kan vara urusel.
Den söta flickan från femte våningen. Jag måste berätta en sak...
- Tror du på mirakel? - Nej, inte idag.
Bered dig på en överraskning.
Om jag sa att några bergsbestigare på Mont Blanc-massivet-
- hittat det obestridliga beviset för att min man älskade mig.
- Lucien, kan jag få ett paket jäst? - Är det till Amelie?
Hon bakar förstås sin berömda tårta.
"Jag kommer tillbaks."
Gå in i sovrummet, mademoiselle Poulain.
Lilla Amelie, dina ben är inte bräckliga som glas.
Du kan ta livets stötar.
Och låter du det här tillfället gå dig ur händerna-
-så är det med tiden ditt hjärta-
- som kommer att torka och bli så skört som mitt skelett.
Så...
Följ efter honom, för Guds skull!
Jag...
Hörru du...
"Utan dig skulle dagens sinnesrörelser bara vara flagor från förr." HIPOLITO
Internationella flygplatsen!
Det är 28 september 1997 och klockan är exakt elva på morgonen.
På nöjesfältet, strax intill Spöktåget, snurrar marshmallowmaskinen runt.
Samtidigt på en bänk i Villetteparken upptäcker Felix Lerbier att-
- förbindelserna i hjärnan är fler än atomerna i universum.
Under tiden, nedanför Sacré-Coeur, tränar nunnorna på backhandslag.
Temperaturen är 24 grader Celsius.
Luftfuktigheten är 70% och lufttrycket 990 hektopascal.
Subrip: TomTen
Översättning: Marianne Marty ¨